Інститут бухгалтерського обліку, контроль та аналіз в умовах глобалізації
МІСІЯ ЖУРНАЛУ Висвітлення результатів наукових досліджень, інновацій і передового досвіду та акумулювання наукових статей кращих вітчизняних та зарубіжних вчених з облікової та економічної тематики. НАУКОВА НАПРАВЛЕНІСТЬ Напрям "Облік і оподаткування"; напрям "Економіка". ТЕМАТИЧНІ РОЗДІЛИ ЖУРНАЛУ 1. Напрям «Облік і оподаткування»: теорії бухгалтерського обліку; інституційні засади розвитку обліково-аналітичних систем і впровадження міжнародних стандартів; бухгалтерська терміносистема та регуляторна діяльність в сфері обліку, контролю та аудиту; проблеми організації обліку суб¢єктів господарювання; бухгалтерський облік як професійна діяльність; інформаційні системи обліку, економічного аналізу і аудиту; аналітичне забезпечення діяльності бізнесу; удосконалення системи контролю; національні особливості звітність і міжнародний досвід; проблеми взаємоузгодження системи оподаткування з обліковою практикою; сучасний стан та перспективи розвитку інституту аудиту. 2. Напрям «Економіка»: економічна теорія; розвиток економічних систем на мікро-, мезо- та макрорівнях; пріоритети зовнішньо-економічного сектору; інноваційно-інвестиційні засади забезпечення економічного зростання; економіко-екологічні засади розвитку суспільства; проблеми фінансово-кредитної системи та її роль в розвитку національної економіки; демографія, економіка праці, соціальна економіка і політика; статистичні і математичні методи, моделі та інформаційні технології в економіці. Журнал включений до категорії «Б» Переліку наукових фахових видань України згідно наказу МОН України від 28.12.2019 №1643 (економічні науки; спеціальності 071 Облік і оподаткування та 051 Економіка). Журнал розміщено в міжнародних наукометричних базах, репозитаріях та пошукових системах: Advanced Science Index, Cosmos Impact Factor (IF - 4,006), Directory of Indexing and Impact Factor (DIIF), Eurasian Scientific Journal Index (ESJI), Journals Impact Factor (JIF) (IF- 1.312), Google Scholar (h-i -2), The Global Impact Factor (GIF) (IF - 0,345), General Impact Factor (GIF), International Society for Research Activity (ISRAJIF), International Institute of Organized Research (I2OR) database, InfoBase Index (IF - 2,5), Index Copernicus (ICV 2017 – 64.22), EuroPub, MIAR (5,8), Polish Scholarly Bibliography (PSB), РІНЦ, ResearchBib, The Cite Factor, Turkish Education Index (TEI), The Electronic Journals Library (EZB), The General Impact Factor (GIF), The Journals Impact Factor (JIF), WorldCat, The WZB Berlin Social Science Center (WZB), Національна бібліотека України ім. В.І.Вернадського. Рік заснування - 2013 Державна реєстрація – Свідоцтво про державну реєстрацію друкованого ЗМІ, серія КВ № 21662-1562Р від 18.08.2015 р. серія КВ № 22028-11928 ПР від 23.03.2016 р. (перереєстрація) Журнал включений до категорії «Б» Переліку наукових фахових видань України згідно наказу МОН України від 28.12.2019 №1643 (економічні науки; спеціальності 071 Облік і оподаткування та 051 Економіка). Мови видання - українська, російська, англійська (змішаними мовами). Періодичність - до 4 разів на рік У журналі можуть публікуватись результати дисертацій на здобуття наукових ступенів доктора і кандидата наук (відповідно до п. 1. Наказу МОН України від 23.09.2019 № 1220).
ТРАНСФЕРТНЕ ЦІНОУТВОРЕННЯ В УКРАЇНІ: ЕВОЛЮЦІЯ РЕГУЛЮВАННЯ ТА ВПЛИВ НА ОРГАНІЗАЦІЮ ОБЛІКУ І ОПОДАТКУВАННЯ
Вступ. Метою досліджень був розгляд еволюції правового регулювання трансфертного ціноутворення в Україні в контексті імплементації Настанов ОЕСР та ініціатив BEPS і показано, як зміни законодавства вплинули на вимоги до бухгалтерського та управлінського обліку підприємств. Виокремлено чотири етапи становлення режиму ТЦ: етап «звичайної ціни», трансформаційний етап упровадження статті 39 ПКУ, етап гармонізації з Настановами ОЕСР та адаптаційний етап точкового доопрацювання норм. Методи. Інформаційну базу дослідження склали норми ПКУ (у динаміці редакцій статті 39), підзаконні акти щодо порядку розрахунку діапазону рентабельності та змісту ТЦ-документації, міжнародні рекомендації ОЕСР, а також добір наукових праць українських авторів; застосовано документальний, порівняльний, структурно-логічний та системний аналіз. Результати. Запропоновано поетапну модель розвитку вітчизняного законодавства з ТЦ, для кожного етапу визначено його нормативний зміст, ступінь відповідності міжнародним стандартам і наслідки для обліку. Показано перехід від епізодичного документального підтвердження окремих операцій до побудови внутрішніх реєстрів контрольованих операцій, групування доходів і витрат за функціональними напрямами, продуктами, контрагентами й центрами відповідальності, а також до узгодження фінансових, податкових і ТЦ-показників. Перспективи. Подальші дослідження доцільно спрямувати на галузевий аналіз впливу вимог ТЦ на організацію обліку, розроблення методик автоматизації ТЦ-функціоналу в ERP-системах і формування практичних рекомендацій щодо інтеграції ТЦ у облікову політику та систему управління податковими ризиками.
ЦИФРОВА ТРАНСФОРМАЦІЯ УПРАВЛІННЯ ТОВАРНИМИ ЗАПАСАМИ В РОЗДРІБНІЙ ТОРГІВЛІ: МЕТОДИЧНІ ПІДХОДИ ТА ПРАКТИЧНІ АСПЕКТИ
Вступ. В умовах цифрової трансформації економіки, омніканальності роздрібної торгівлі та зростання ринкової турбулентності ефективне управління товарними запасами набуває стратегічного значення для забезпечення операційної стійкості й конкурентоспроможності підприємств. Традиційні підходи до обліку та аналізу запасів, орієнтовані на ретроспективні дані й періодичну звітність, виявляються недостатніми для прийняття своєчасних управлінських рішень у динамічному середовищі. Методи. Методологічною основою дослідження є діалектичний підхід до вивчення економічних процесів, а також методи аналізу і синтезу, систематизації, порівняння, структурно-логічного моделювання та узагальнення наукових джерел. Інформаційну базу становили праці вітчизняних і зарубіжних учених з проблем управління запасами, обліку й аналітики, а також аналітичні матеріали щодо цифровізації логістичних і торговельних процесів. Результати. У результаті дослідження обґрунтовано, що цифрова трансформація управління товарними запасами базується на інтеграції облікових, аналітичних і прогнозних функцій у єдиному інформаційному середовищі. Визначено, що використання аналітичних платформ, автоматизованих облікових систем і прогнозних моделей сприяє підвищенню точності облікових даних, зростанню оборотності запасів, зниженню ризиків дефіциту та надлишків, а також покращенню прозорості ланцюгів постачання. Перспективи. Практичне значення отриманих результатів полягає у можливості їх використання для вдосконалення методики управління товарними запасами в роздрібній торгівлі. Подальші дослідження доцільно спрямувати на розробку ризик- та резильєнтно-орієнтованих моделей управління запасами в умовах воєнної та післявоєнної економіки.
ОБЛІК СОЦІАЛЬНО ВІДПОВІДАЛЬНОЇ ДІЯЛЬНОСТІ ЯК ІНСТРУМЕНТ ІНФОРМАЦІЙНОГО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ УПРАВЛІННЯ СТАЛИМ РОЗВИТКОМ
Вступ. У статті висвітлено роль обліку соціально відповідальної діяльності як важливого інструменту інформаційного забезпечення управління сталим розвитком. Актуальним є необхідність визначення ключових чинників, які впливають на діяльність організацій у сфері соціальної відповідальності, та їхньої ролі як можливостей для розвитку або, навпаки, ризиків для досягнення цілей сталого розвитку. Мета статті – дослідити роль обліку соціально відповідальної діяльності у забезпеченні управління сталим розвитком, визначити сучасні напрями його впровадження у соціальних проєктах та роль у підвищенні їхньої ефективності й прозорості. Вивчено сучасний стан обліку, проаналізовано методи впровадження та ключові фактори, що впливають на прозорість. Результати. Аналізуються сучасні підходи до системи обліку та звітності у сфері соціальної відповідальності, зокрема стандарти та нормативи, що застосовуються в українському та міжнародному контекстах. Встановлено зв’язок між ефективним обліком соціальних ініціатив, прозорістю діяльності організацій і підвищенням їхньої довіри з боку громадськості та партнерів. Зокрема, питання обліку соціально відповідальної діяльності набуває особливого значення як інструменту інформаційного забезпечення управлінських рішень, що сприяють підвищенню прозорості, підконтрольності та стратегічної орієнтації організацій у напрямку сталого розвитку. Перспективи. У статті підкреслено важливість інтеграції сучасних інформаційних технологій та міжнародних стандартів у процес обліку соціальної відповідальності для формування більш відкритих, відповідальних і стійких організацій у сучасних умовах. Отримані результати мають теоретичне значення, адже вивчення цього аспекту дозволить не лише оцінити ефективність проєктів, але й формувати обґрунтовані рекомендації для оптимізації управлінських процесів, забезпечуючи баланс між соціальними, економічними та екологічними інтересами.
ІНФОРМАЦІЙНО-АНАЛІТИЧНА СИСТЕМА В УПРАВЛІННІ РЕЗИЛЬЄНТНІСТЮ ПІДПРИЄМСТВ РОЗДРІБНОЇ ТОРГІВЛІ В УМОВАХ НЕВИЗНАЧЕНОСТІ
Вступ. У статті досліджено проблеми управління товарними запасами підприємств роздрібної торгівлі в умовах підвищеної невизначеності, зумовленої воєнним станом, порушенням логістичних ланцюгів, енергетичними перебоями та різкими коливаннями споживчого попиту. Обґрунтовано, що традиційні підходи до обліку й аналізу запасів, орієнтовані на періодичну звітність і ретроспективну інформацію, не забезпечують належної швидкості реакції на кризові події та знижують резильєнтність торговельних підприємств. Методи. Методологічною основою дослідження є системний і діалектичний підходи, а також методи аналізу та синтезу, порівняння, структурно-логічного моделювання й узагальнення наукових джерел і практичного досвіду. Результати. У результаті дослідження запропоновано трирівневу інформаційно-аналітичну систему управління товарними запасами, яка поєднує обліковий, аналітичний і ризик-орієнтований контури. Показано, що інтеграція автоматизованого обліку, аналітичних дашбордів і індикаторів ризику дозволяє підвищити оперативність управлінських рішень, знизити рівень надлишкових і дефіцитних запасів та забезпечити безперервність торговельних процесів у кризових умовах. Перспективи. Практичне значення отриманих результатів полягає у можливості використання запропонованої інформаційно-аналітичної системи для підвищення резильєнтності підприємств роздрібної торгівлі. Подальші дослідження доцільно спрямувати на розвиток ризик- та резильєнтно-орієнтованих моделей управління запасами з урахуванням галузевих і регіональних особливостей.
ІНФОРМАЦІЙНО-АНАЛІТИЧНЕ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ УПРАВЛІННЯ ЯКІСТЮ В СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКИХ ПІДПРИЄМСТВАХ
Вступ. У сучасних умовах розвитку аграрного сектору управління якістю продукції набуває комплексного характеру та виходить за межі традиційного контролю виробничих показників. Посилення конкуренції на аграрних ринках, зростання вимог споживачів до безпечності та простежуваності продукції, а також адаптація до європейських стандартів зумовлюють підвищення ролі інформаційно-аналітичного забезпечення в системі управління якістю. Методи. У статті використано загальнонаукові методи аналізу й синтезу для узагальнення теоретичних підходів до формування інформаційно-аналітичного забезпечення управління якістю в сільськогосподарських підприємствах. Системний та процесний підходи застосовано для дослідження взаємозв’язків між елементами системи управління якістю та інформаційними потоками, що її забезпечують. Порівняльний і економіко-статистичний методи використано для оцінювання практики застосування інформаційно-аналітичних інструментів і обґрунтування управлінських висновків. Результати. У результаті дослідження обґрунтовано визначальну роль інформаційно-аналітичного забезпечення як системоутворювального елемента управління якістю в сільськогосподарських підприємствах. Доведено доцільність інтеграції внутрішніх і зовнішніх джерел інформації та поєднання традиційних і цифрових аналітичних інструментів для підвищення стабільності якісних характеристик продукції та зниження виробничих і ринкових ризиків. Визначено значущість розвитку людського капіталу й аналітичних компетенцій персоналу як ключової передумови ефективного функціонування інформаційно-аналітичних систем управління якістю. Обґрунтовано роль державної підтримки цифровізації та створення єдиних інформаційних платформ у зміцненні конкурентоспроможності аграрних підприємств і галузі загалом. Перспективи. Перспективи подальших досліджень пов’язані з розробленням інтегрованих інформаційно-аналітичних моделей управління якістю, адаптованих до специфіки сільськогосподарського виробництва та вимог сталого розвитку. Актуальним напрямом є поглиблення використання цифрових технологій, автоматизованих систем моніторингу та аналітики даних для підвищення результативності управління якістю продукції й процесів. Подальші наукові пошуки доцільно спрямувати на оцінювання впливу інформаційно-аналітичного забезпечення на конкурентоспроможність аграрних підприємств у контексті євроінтеграції.
ВПЛИВ ЦИФРОВІЗАЦІЇ УПРАВЛІННЯ НА ЕФЕКТИВНІСТЬ ВИКОРИСТАННЯ ТРУДОВИХ РЕСУРСІВ СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКИХ ПІДПРИЄМСТВ
Вступ. Сучасний етап розвитку аграрного сектору характеризується активним впровадженням цифрових технологій у виробничі та управлінські процеси. Поряд із цифровізацією аграрного виробництва дедалі більшого значення набуває цифровізація управління, зокрема управління трудовими ресурсами. В умовах дефіциту кадрів, демографічних і міграційних викликів, сезонності зайнятості та зростання вимог до продуктивності праці ефективне управління персоналом стає ключовим чинником розвитку сільськогосподарських підприємств. Методи. У статті використано комплекс загальнонаукових і спеціальних методів дослідження. Теоретичні засади цифровізації управління та ефективності використання трудових ресурсів узагальнено із застосуванням методів аналізу і синтезу, індукції та дедукції, а також системного й процесного підходів. Для оцінювання впливу цифрових управлінських інструментів на продуктивність праці та використання трудових ресурсів сільськогосподарських підприємств застосовано статистичні методи, порівняльний аналіз, економіко-математичні методи та кореляційно-регресійний аналіз на основі офіційних статистичних даних. Обґрунтування управлінських ефектів цифровізації здійснено з використанням інституційного аналізу, структурно-логічного моделювання та узагальнення вітчизняного і зарубіжного досвіду. Результати. У результаті дослідження встановлено, що цифровізація управління забезпечує зростання ефективності використання трудових ресурсів сільськогосподарських підприємств за рахунок оптимізації організації праці, підвищення продуктивності та якості управлінських рішень. Обґрунтовано, що інтеграція цифрових HR-інструментів у систему стратегічного менеджменту та розвиток цифрових і управлінських компетенцій персоналу є ключовими чинниками результативності цифрової трансформації. Доведено, що цифровізація HR-функції підвищує адаптивність і резильєнтність аграрних підприємств, сприяючи збереженню людського капіталу та зміцненню їх конкурентоспроможності в умовах нестабільного зовнішнього середовища. Перспективи. Перспективи подальших досліджень доцільно пов’язувати з поглибленим кількісним аналізом впливу окремих цифрових управлінських інструментів на продуктивність праці та ефективність використання трудових ресурсів сільськогосподарських підприємств. Важливим напрямом є розроблення економетричних моделей оцінювання ефектів цифровізації з урахуванням масштабів підприємств, рівня автоматизації та регіональних особливостей аграрного виробництва. Перспективним також є дослідження впливу цифрової трансформації управління на формування людського капіталу, мотивацію персоналу та стійкість аграрних підприємств в умовах кризових і воєнних викликів.
ВПЛИВ КЛІМАТИЧНИХ ЗМІН НА УПРАВЛІННЯ РЕСУРСНИМ ПОТЕНЦІАЛОМ У СІЛЬСЬКОМУ ГОСПОДАРСТВІ
Вступ. Кліматичні зміни є одним із найбільш значущих глобальних викликів сучасності, що безпосередньо впливають на функціонування сільського господарства. Підвищення середньорічних температур, зростання частоти екстремальних погодних явищ, зміна режимів опадів і деградація природних ресурсів формують нові умови для аграрного виробництва. В таких умовах традиційні підходи до управління ресурсним потенціалом виявляються недостатньо ефективними. Методи. У статті застосовано загальнонаукові методи аналізу та синтезу для узагальнення теоретичних підходів до оцінювання впливу кліматичних змін на управління ресурсним потенціалом у сільському господарстві. Системний, ризик-орієнтований і структурно-функціональний підходи використано для дослідження взаємозв’язків між кліматичними факторами, станом ресурсів і управлінськими рішеннями аграрних підприємств. Економіко-статистичні, порівняльні та прогностичні методи застосовано для аналізу динаміки ресурсного забезпечення та обґрунтування напрямів адаптації аграрного виробництва до кліматичних змін. Результати. У результаті дослідження встановлено визначальний вплив кліматичних змін на формування та використання ресурсного потенціалу сільського господарства, що зумовлює зростання виробничих, фінансових та інвестиційних ризиків і зниження ефективності традиційних підходів до управління ресурсами. Обґрунтовано необхідність переходу до адаптивних і стратегічно орієнтованих моделей управління ресурсним потенціалом, які інтегрують кліматичні ризики в систему стратегічного планування аграрних підприємств. Доведено доцільність комплексного поєднання економічних, екологічних та інституційних інструментів, включаючи впровадження ресурсозберігаючих технологій, розвиток системи ризик-менеджменту та удосконалення фінансового планування. Визначено ключову роль розвитку людського капіталу, інформаційно-аналітичного забезпечення та державної політики підтримки у підвищенні стійкості й резильєнтності аграрних підприємств до кліматичних змін. Перспективи. Перспективи подальших досліджень пов’язані з розробленням інтегрованих моделей адаптивного управління ресурсним потенціалом сільськогосподарських підприємств з урахуванням довгострокових кліматичних сценаріїв. Актуальним напрямом є поглиблення використання кліматично орієнтованої аналітики, цифрових інструментів моніторингу та геоінформаційних систем для підвищення обґрунтованості управлінських рішень. Подальші наукові пошуки доцільно спрямувати на оцінювання економічної ефективності адаптаційних заходів і державних механізмів підтримки стійкості аграрного сектору в умовах кліматичних змін.
ARTIFICIAL INTELLIGENCE IN HUMAN RESOURCE MANAGEMENT: APPLICATIONS, WORKFORCE IMPLICATIONS, AND MARKET TRENDS (2024-2034)
Introduction. Artificial intelligence (AI) is one of the most prominent modern technologies that has brought about a fundamental transformation across various business sectors, including human resource management. It has become an effective tool for enhancing recruitment processes, performance evaluation, and talent development. Integrating AI into this field contributes to increased efficiency and enables more accurate and proactive decision-making. Methods. The study adopts a descriptive-analytical approach combined with predictive analysis to achieve its research objectives. Results and Discussion. The findings indicate that the use of AI in professional environments can lead to innovative ideas, increased productivity, and an improved quality of life. By fully leveraging the capabilities of AI, it is possible to create new jobs, accelerate economic growth, and make significant progress in addressing some of the world’s most pressing challenges. The study recommends that companies adopt a proactive approach to transforming the nature of work, ensuring effective collaboration between human skills and AI capabilities. This requires well-planned strategies, including investments in reskilling programs and the development of new career paths that capitalize on the unique strengths of both humans and AI. Such an approach would foster a sustainable synergy between technology and the workforce.
РИЗИК-ОРІЄНТОВАНЕ УПРАВЛІННЯ ПІДПРИЄМСТВОМ В УМОВАХ ВОЄННОГО СТАНУ
Вступ. Функціонування підприємств в Україні в умовах воєнного стану супроводжується зростанням рівня економічної, фінансової та безпекової невизначеності, що суттєво ускладнює процес прийняття управлінських рішень. За таких обставин традиційні підходи до управління, орієнтовані на реагування на вже реалізовані загрози, виявляються недостатньо ефективними. Це зумовлює необхідність упровадження ризик-орієнтованого управління як системного інструменту забезпечення стійкості, адаптивності та конкурентоспроможності підприємств. Методи. Методологічну основу дослідження становлять загальнонаукові та спеціальні методи пізнання, зокрема системний і структурно-функціональний аналіз, метод узагальнення, експертних оцінок, сценарного аналізу та порівняльний аналіз. Інформаційну базу сформовано на основі статистичних даних, аналітичних звітів та результатів вітчизняних і зарубіжних наукових досліджень у сфері ризик-менеджменту. Результати. У статті обґрунтовано доцільність переходу підприємств від фрагментарних підходів до інтегрованих моделей ризик-орієнтованого управління в умовах воєнного стану. Систематизовано ключові ризики, що впливають на діяльність українських підприємств, та запропоновано систему індикаторів моніторингу ризиків на стратегічному, тактичному й операційному рівнях управління. Доведено, що використання запропонованої системи сприяє підвищенню обґрунтованості управлінських рішень, зниженню втрат і зміцненню економічної стійкості бізнесу. Перспективи. Перспективи подальших досліджень пов’язані з розробленням галузевих моделей ризик-орієнтованого управління, впровадженням цифрових технологій, інструментів Big Data та штучного інтелекту в системи моніторингу ризиків, а також адаптацією управлінських практик до вимог європейського регуляторного середовища.
ТОРГОВЕЛЬНА НАЦІНКА: АКТУАЛЬНА ЕКОНОМІЧНА СУТНІСТЬ І ПРАВОВЕ ВИЗНАЧЕННЯ
Вступ. Торговельна націнка є часткою роздрібної ціни, процедуру формування якої законодавчо не встановлено. Правове визначення поняття «торговельна націнка (надбавка)» не містить у собі всіх потрібних найістотніших ознак. Метою статті є обґрунтування складових торговельної націнки й формулювання її актуальної дефініції. Методи. У ході дослідження використано логічні методи наукового пізнання (аналіз, синтез, дедуктивна аргументація, узагальнення), контент-аналіз. Результати. Відповідно до чинного законодавства торговельна націнка дорівнює різниці між покупною та продажною (роздрібною) вартістю товарів й має дві складові – витрати, що виникають у процесі руху товарів на підприємстві, і прибуток. За допомогою аналізу чинного порядку формування роздрібної ціни товару, отриманого від постачальника, було встановлено такі її структурні компоненти: 1) купівельна вартість товару; 2) транспортно-заготівельні та інші витрати з переліку, закріпленого п. 9 Н(П)СБО 9 «Запаси»; 3) витрати, що виникають у процесі руху товарів на торговельному підприємстві; 4) прибуток; 5) податок на додану вартість; 6) акцизний податок. Зроблено висновок, що офіційне визначення торговельної націнки втратило свою актуальність, тому потребує зміни. У зв’язку з цим запропоновано нову редакцію пп. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ціни і ціноутворення». Для спрощення сприйняття тексту нормативно-правових актів, виданих Міністерством фінансів України, сформульовано стислі логічні визначення понять «покупна (купівельна) ціна» і «продажна (роздрібна) ціна», офіційного визначення яких бракує. Перспективи. Критичного аналізу потребує законодавчо встановлений порядок запису в рахунках бухгалтерського обліку торговельної націнки, що відноситься до реалізованих товарів.
ДОСЛІДЖЕННЯ ФАКТОРІВ ЕКОНОМІЧНОГО ЗРОСТАННЯ ЗА ДОПОМОГОЮ ВИРОБНИЧОЇ ФУНКЦІЇ КОББА -ДУГЛАСА
Вступ. Однією із цілей макроекономічної політики будь-якої країни є досягнення високих економічних результатів, покращення життєвого рівня населення й задоволення його необмежених потреб в умовах обмеженості економічних ресурсів, вирішення соціально-економічного проблем країни пов’язаних із її економічним розвитком. Тому для України стабільне економічне зростання, як і для інших країн світу є важливим, адже це дасть їй можливість розвиватися, створити сильну економіку та мати повноцінні права конкурента та партнера у світовому бізнесі. Методи. У процесі дослідження використано історично-логічний метод, який дав можливість розглянути визначення поняття «економічного зростання». Для зіставлення підходів у досліджені економічного зростання та при огляді його трактувань був використаний порівняльний аналіз. Аналіз динаміки ВВП здійснювалося із використанням діалектичного методу. У дослідженні використана статистична інформація Державної служби статистики України за період 2010-2023 рр. Головним джерелом інформації є розділ статистичного щорічника «Національні рахунки України» на сайті Державної служби статистики України де міститься інформація про ВВП та кількість населення. Кореляційно-регресійний аналіз використовувався при побудові й аналізу виробничої функції Кобба-Дугласа залежності ВВП від обсягу основних засобів та продуктивності праці у вигляді рівняння регресії Y = 1489K0,13775L0,93478, яке надає оцінку тісноти зв’язку. Коефіцієнт множинної детермінації R2 становить 0,992, що свідчить про адекватність моделі реальній дійсності. Для оцінки впливу економічних чинників на економічне зростання країни був використаний економетричний метод апробації даних у програмному пакеті Excel. Абстрактно-теоретичний метод був використаний при формуванні узагальнень та теоретичних висновків. Результати. Проведені дослідження показали, що серед науковців немає єдиною наукової точки зору щодо обґрунтування змісту економічного зростання. Дана економічна категорія досліджується як на мікрорівні так і на макрорівні, що дає можливість використовувати різні моделі для формування ефективних стратегій економічного зростання економіки із рахуванням чинників, які впливатимуть на розвиток країни в довгостроковій перспективі. У дослідженні на основі статистичної інформації за період 2010-2023 рр. розраховано параметри виробничої функції Кобба-Дугласа для України й обґрунтовано використання величин вартості основних засобів та продуктивності праці в якості параметрів даної функції. Дослідження показало існування тісного причино-наслідкового зв’язку між обсягом ВВП та вартістю основних засобів й продуктивності праці. Здійснено моделювання ВВП за функцією Кобба – Дугласа, також порівняння її з фактичними значеннями ВВП України. Виробнича функція дозволяє проводили аналітичні розрахунки, визначити ефективність використання економічних ресурсів, доцільність їх застосування у виробничому процесі, а також спрогнозувати обсяги виробництва. Перспективи. Отримані результати дослідження можуть бути використані при аналізі макроекономічних показників економічного зростання України, а також у подальшому використанні не лише функцій Кобба – Дугласа у дослідженні обсягу виробництва, а використання новітніх тенденцій економічного зростання із використанням зміни клімату, економічних й фінансових ризиків та цифровізації. Необхідно також приділити увагу політичним, інституційним змінам та реформам, які впливають на динаміку ВВП. Україна має орієнтуватися на досвід країн, які розвиваються, так як має всі ресурси для виробництва високотехнологічної про­дукції в усіх галузях виробництва й спрямування на розвиток технологій та автоматизації, але майбутнє залежить від ефективного управління, від інвестицій у відновлення, від партнерів, реформ щодо внутрішнього розвитку та інтеграцію з ЄС.
РІВЕНЬ ЖИТТЯ СІЛЬСЬКОГО НАСЕЛЕННЯ ЯК ФАКТОР ВІДТВОРЕННЯ ЛЮДСЬКОГО КАПІТАЛУ
Вступ. Відтворення людського капіталу сільських територій тісно пов’язане з рівнем життя населення, який визначає фінансові та соціальні можливості домогосподарств інвестувати в освіту, збереження здоров’я, професійне зростання та участь у суспільному житті. В умовах сучасної України сільська місцевість характеризується стійкими диспропорціями щодо рівня доходів, доступності базових соціальних послуг і якості життєвого середовища порівняно з міськими територіями. Такі дисбаланси формують негативні демографічні та міграційні процеси, зокрема відтік молоді та працездатного населення, що істотно послаблює відтворювальний потенціал людського капіталу села. Методи. У статті застосовано системний і соціально-економічний підходи для дослідження рівня життя сільського населення як чинника відтворення людського капіталу. Використано методи аналізу й синтезу, наукової абстракції, порівняльного та структурного аналізу для оцінювання взаємозв’язку між доходами, умовами життя, доступністю соціальних послуг і відтворювальними процесами людського потенціалу. Статистичні та логіко-узагальнюючі методи застосовано для інтерпретації соціально-економічних показників і формування обґрунтованих висновків Результати. Встановлено, що рівень життя сільського населення є системоутворюючим фактором відтворення людського капіталу, який визначає демографічну динаміку, трудовий потенціал та інноваційну спроможність сільських територій. Доведено, що стійкі диспропорції між рівнем життя сільського та міського населення формують відтворювальні обмеження, посилюючи міграційний відтік, погіршення якісних характеристик людського капіталу та зниження мотивації до інвестицій у власний розвиток. Обґрунтовано, що низькі доходи, нестабільна зайнятість і обмежений доступ до освітніх і медичних послуг стримують перехід від простого до розширеного відтворення людського потенціалу та поглиблюють соціально-економічні дисбаланси розвитку сільських територій. Встановлено, що підвищення рівня життя сільського населення має розглядатися як стратегічний пріоритет державної й регіональної політики, інтегрований з програмами розвитку людського капіталу, соціальної інфраструктури та диверсифікації економічної діяльності в умовах післявоєнного відновлення. Перспективи. Перспективи подальших досліджень полягають у поглибленні оцінювання впливу рівня життя сільського населення на якісні параметри відтворення людського капіталу з урахуванням регіональних відмінностей та демографічних змін. Доцільним є розширення наукових пошуків у напрямі аналізу ефективності державних і місцевих програм підвищення доходів, зайнятості та доступності соціальних послуг у сільській місцевості. Подальші дослідження можуть бути спрямовані на обґрунтування інтегрованих і резильєнтних моделей підвищення рівня життя сільського населення в умовах післявоєнного відновлення та євроінтеграції.
РОЗВИТОК АГРАРНОГО ЕКСПОРТУ УКРАЇНИ В УМОВАХ «ЗЕЛЕНОЇ» ТРАНСФОРМАЦІЇ ТА ІНТЕГРАЦІЇ ДО ЄС
Вступ. Аграрний сектор є одним із ключових драйверів експортного потенціалу України, забезпечуючи значну частку валютних надходжень і відіграючи важливу роль у глобальній продовольчій безпеці. Водночас сучасний етап розвитку аграрного експорту відбувається в умовах суттєвих трансформацій, пов’язаних із «зеленою» трансформацією економіки та інтеграцією України до європейського економічного простору. Методи. У статті застосовано комплекс загальнонаукових і спеціальних методів дослідження. Теоретичні аспекти розвитку аграрного експорту в умовах «зеленої» трансформації та євроінтеграції узагальнено з використанням методів аналізу і синтезу, індукції та дедукції, а також системного підходу. Для оцінювання динаміки та структурних змін аграрного експорту використано статистичні методи, порівняльний аналіз і графічні прийоми на основі даних ДССУ, Євростату, OECD та FAO. Обґрунтування ролі «зеленої» трансформації здійснено із застосуванням інституційного аналізу, структурно-логічного моделювання та узагальнення міжнародного досвіду ЄС. Результати. У результаті дослідження встановлено, що «зелена» трансформація та євроінтеграція змінюють модель аграрного експорту України, зумовлюючи перехід від переважно сировинної орієнтації до експортної стратегії, заснованої на підвищенні доданої вартості, якості та екологічної відповідності продукції. Обґрунтовано, що інтеграція екологічних стандартів ЄС, систем простежуваності та вуглецевого обліку у національну експортну політику підвищує адаптивність аграрних експортерів і знижує вплив нетарифних бар’єрів на доступ до європейських ринків. Доведено, що результативність розвитку аграрного експорту в умовах «зеленої» трансформації значною мірою залежить від системного стратегічного управління, державної підтримки екологічних інновацій та інвестицій у технологічну модернізацію аграрного виробництва. Перспективи. Перспективи подальших досліджень доцільно пов’язувати з кількісним оцінюванням впливу «зеленої» трансформації на обсяги, структуру та додану вартість аграрного експорту України. Важливим напрямом є розроблення економетричних і сценарних моделей оцінки ефективності інструментів державної та європейської підтримки адаптації аграрних експортерів до екологічних стандартів ЄС. Перспективним також є аналіз інтеграції українських аграрних підприємств у європейські ланцюги доданої вартості з урахуванням регіональних особливостей і викликів післявоєнного відновлення.
ІНВЕСТИЦІЙНІ АСПЕКТИ ОНОВЛЕННЯ РЕСУРСНОГО ПОТЕНЦІАЛУ АГРАРНИХ ПІДПРИЄМСТВ
Вступ. Розвиток аграрного сектору в сучасних умовах характеризується зростанням потреби в оновленні ресурсного потенціалу сільськогосподарських підприємств. Фізичне та моральне зношення матеріально-технічної бази, деградація земельних ресурсів, дефіцит кваліфікованої робочої сили та обмежений доступ до фінансових ресурсів стримують підвищення ефективності аграрного виробництва. Методи. У процесі дослідження використано загальнонаукові та спеціальні методи, зокрема аналіз і синтез – для узагальнення теоретичних підходів до інвестиційної діяльності та оновлення ресурсного потенціалу аграрних підприємств. Економіко-статистичні та порівняльні методи застосовано для оцінювання стану, динаміки й ефективності інвестиційних процесів у сільському господарстві. Системний та структурно-функціональний підходи використано для обґрунтування інвестиційних механізмів оновлення ресурсного потенціалу аграрних підприємств в умовах сучасних викликів. Результати. Обгрунтовано інвестиційне оновлення ресурсного потенціалу полягає у цілеспрямованому спрямуванні фінансових ресурсів на відтворення, модернізацію та підвищення якісних характеристик кожної складової. Проаналізовано структуру інвестиційних процесів в аграрному секторі економіки та визначено ключові стримувальні чинники інвестиційної активності, серед яких є високий рівень виробничих і фінансових ризиків, притаманних сільському господарству, фінансова структура аграрних підприємств, обмежений доступ аграрних підприємств до довгострокового кредитування. Доведено необхідність удосконалення інституційних і фінансових механізмів стимулювання інвестиційної активності, зокрема розвитку системи державних гарантій, страхування інвестиційних ризиків і підвищення передбачуваності державної інвестиційної політики. Перспективи. Перспективи подальших досліджень пов’язані з розробленням комплексних моделей інвестиційного забезпечення оновлення ресурсного потенціалу аграрних підприємств з урахуванням воєнних, кліматичних та ринкових ризиків. Актуальним напрямом є оцінювання ефективності інвестицій у цифрові, ресурсозберігаючі та екологічно орієнтовані технології з позицій підвищення конкурентоспроможності аграрного виробництва. Подальші наукові пошуки доцільно спрямувати на дослідження ролі державної підтримки, фінансових інструментів і державно-приватного партнерства в активізації інвестиційних процесів у аграрному секторі.
СТРАТЕГІЧНІ НАПРЯМИ ЗАЛУЧЕННЯ МІЖНАРОДНИХ ІНВЕСТИЦІЙ У ВІДНОВЛЮВАНУ ЕНЕРГЕТИКУ УКРАЇНИ В УМОВАХ ПІСЛЯВОЄННОГО ВІДНОВЛЕННЯ
Вступ. Умови післявоєнного відновлення економіки України зумовлюють зростання ролі міжнародних інвестицій у розвитку відновлюваної енергетики як ключового чинника енергетичної безпеки, декарбонізації та інтеграції до європейського енергетичного простору. Руйнування енергетичної інфраструктури, підвищені безпекові ризики та обмеженість внутрішніх фінансових ресурсів актуалізують потребу у формуванні нових стратегічних підходів до залучення іноземного капіталу у сектор ВДЕ. Методи. Методологічну основу дослідження становить поєднання загальнонаукових методів аналізу й узагальнення з інструментами стратегічного аналізу. Для оцінки зовнішнього інвестиційного середовища застосовано PEST-аналіз, а для визначення сильних і слабких сторін, можливостей і загроз розвитку відновлюваної енергетики використано SWOT-аналіз з урахуванням воєнних та інституційних чинників. Результати. У результаті дослідження систематизовано ключові фактори, що впливають на міжнародне інвестування у відновлювану енергетику України, визначено основні бар’єри та драйвери залучення іноземного капіталу в умовах післявоєнної трансформації. Обґрунтовано стратегічні напрями державної політики, спрямовані на формування передбачуваного, ризик-орієнтованого інвестиційного середовища та стимулювання розвитку ВДЕ. Перспективи. Перспективи подальших досліджень пов’язані з розробкою кількісних моделей оцінки інвестиційних ризиків у відновлюваній енергетиці, аналізом ефективності механізмів страхування воєнних ризиків, а також дослідженням інструментів змішаного фінансування та їх адаптації до умов післявоєнного відновлення.
ЛІДЕРСТВО В УМОВАХ ВОЄННИХ ТА ПОСТКРИЗОВИХ ЕКОНОМІК: СОЦІОЛОГІЧНИЙ АНАЛІЗ
Вступ. Воєнні конфлікти та масштабні кризи є одними з найпотужніших факторів трансформації економічних і соціальних процесів. Вони спричиняють руйнування виробничих ланцюгів, зміну моделей економічної поведінки, зростання соціальної напруги та недовіри до інституцій. У таких умовах особливої ваги набуває лідерство, яке виходить за межі класичних управлінських функцій і постає як соціальний чинник підтримання економічної життєздатності суспільства. Методи. Методологічну основу статті становить сукупність загальнонаукових, соціологічних та міждисциплінарних методів дослідження. У роботі використано аналіз і синтез, індукцію та дедукцію, системний і структурно-функціональний підходи для розкриття ролі лідерства в умовах воєнних і посткризових економік. Соціологічний та інституційний аналіз застосовано для виявлення впливу лідерських практик на економічну поведінку, рівень довіри й соціальну стабільність. Порівняльний підхід, сценарний аналіз і метод кейс-стаді дозволили оцінити трансформацію моделей лідерства залежно від фаз кризи та відновлення. Результати. Доведено, що лідерство в умовах воєнних та посткризових економік відіграє системоутворюючу роль у стабілізації економічної поведінки та забезпеченні резильєнтності соціально-економічних систем. Його ефективність ґрунтується на поєднанні управлінських рішень із соціальною довірою, легітимністю та інклюзивністю, що дозволяє зменшити невизначеність і пом’якшити наслідки криз. У стратегічному вимірі лідерство виступає ключовим чинником трансформації кризового досвіду в передумови сталого посткризового розвитку та інституційного оновлення економіки. Перспективи. Перспективи подальших досліджень доцільно пов’язати з поглибленим емпіричним аналізом лідерських практик у воєнних та посткризових економіках із використанням соціологічних опитувань, статистичних індикаторів і порівняльних міжсекторальних підходів. Особливу увагу варто приділити вивченню впливу довіри, легітимності та комунікаційних стратегій лідерів на економічну резильєнтність, інвестиційні очікування та відновлення ділової активності. Подальший розвиток тематики також передбачає інтеграцію інституційного й поведінкового підходів для оцінювання ролі лідерства у формуванні сталих моделей економічного розвитку в умовах тривалої нестабільності.